Så. Det blir väl bra? Va?
Det luktar illa. Det luktar alltid illa hos pappa.
Jag måste ner till taxin igen. Så. Ha det bra, gubben.
—Du och pappa får en massa kul. —När kommer du hem?
Jag har inte det i huvudet, vi kan ta det på telefon. Puss, puss, Mats.
Mamma, gå inte!
—Ja, då sticker jag nu. —Vänta. Hur länge blir du borta?
—Jag vet inte. —Du vet väl hur länge du är där?
—När kommer du hem? —Jag vet inte, säger jag ju!
Du fattar inte hur dåligt jag har mått på sistone.
Jag har ordnat så barnbidraget kommer direkt till dig.
Det är din tur att vara förälder nu, Torkel.
Men... Vänta! Vad säger Mats om det här?
—Berätta för honom, så får du väl se. —Vad då, vet han inget?
Susanne, du... Vänta.
Vi känner knappt varann.
—Och vems fel är det då? —Vänt... Susanne!
Pappa! Pappa, vakna! Klockan är kvart i åtta.
Du skulle ha väckt mig. Nu blir jag skitsen!
David och jag ska hjälpa hans farbror på kyrkogården.
—Vi får 60 spänn per dag. —Kul.
—Jag måste förnya kortet. —Varför det?
Det är terminskort. Nu är det sommar och då måste jag ha tillägg.
Aj!
Jävlar. Okej. Javisst.
—Vad kostar det? —Inte vet jag.
Några hundra. Det är sånt som föräldrar brukar hålla reda på.
—Har du inga pengar? —Du vet, eh...
Tidningarna betalar alltid sent när man fakturerar.
—Jag har uppdrag... —Pappa, jag måste dra.
—Ska du inte ha gröt? —Jag är allergisk mot gröt.
Hey!
Men vad fan...
Ta det lite lugnt, grabben!
Håll i hunden. Jag kunde ha dött.
Det är ditt eget fel. Du kör som en idiot.
Du, akta busken där!
Pappa hade inga pengar, så jag fick cykla.
—Vad har hänt? —Jag vurpade när jag bröt ljudvallen.
Det hade jag velat se.
Otroligt att jag ska bo med pappa. Tänk om nåt kunde hända i stället.
Att vi blev kidnappade av aliens och bortförda till en annan planet?
Hallå, killar! Kom igen!
Här har ni.
Hoppa upp där bak, så kör vi.
Raka linjer. Raka linjer.
Stanna där. David, vänd på krattan. Dra därifrån och så bort dit.
Det är så tjusigt. Galant.
Ja, grabbar. Ni har ju lite grann att öva på här.
(något välter) Skit också!
Ååh!
—Vem är den tjejen? —Hon heter Livli.
Dotter till en kåkfarare. Äpplet faller inte långt från trädet.
Hon slog en kille i plugget så illa att hela framtanden flög ut.
Sen slog hon sönder hans mobil när hon ändå var i farten.
Så nu arbetar hon här för att betala av.
En, två, tre till dig. — En, två, tre till dig. Bra jobbat!
—Kolla där då. —Åh nej.
—Mats, är det din tjej du har där? —Håll käften!
—Fan, vilket kap. —Idioter!
Bomben!
Kolla här då.
Men vad fan!
Jävla idiot!
Kör då, kom igen.
Vad fan...! Kom då. Era jävla fegisar!
Ja, kom då!
—Skit också. —Du får ta på dig andra byxor.
Var skulle jag få dem ifrån?
—"Till behövande"? —Ja, du är behövande. Kom nu!
Titta, här kan du välja bland massa grejer.
—Kolla, Mats. —Tänk om nån kommer.
Var inte en sån fegis. Prova nåt snyggt.
Den här... Lila och allting. Nämen, ärligt.
Det här är nog din stil. Tycker du inte?
—Nej, det är bra. —Du missar nånting.
Vad snyggt. Och scarfen också.
Då blir du partyfin och allt. Titta! Blått. Blått.
Den här. Jeansjacka.
—Kan jag ha de här? —Prova.
—Hallå! Vad håller ni på med? —Kom, vi drar! Kom!
(klocka ringer)
—Tjena, killar. Läget? —Skit i det.
—Hej. Har ni fått in ny fantasy? —Den här.
Den är lite mer urban, men jag tror att du skulle gilla den.
—Har ni inte nummer 36? —Står den inte där?
—Nu hade du tur. —Ja!
Skit också! Jag glömde pengarna i jeansen.
Varför tog jag på mig de här skitbrallorna?
Så du ska inte ha den då?
Jo. Jag ska ha den. Så klart.
—Och jag tar nummer 37 också. —Nummer 37?
Varsågod.
Vad håller du på med?
—Wow! Var har du fått dem ifrån? —Det är byxorna.
De är fulla med pengar.
What the fuck?
Fattar du vad det här betyder?
Du har fått ett par magiska guldbyxor.
(glädjevrål)
—Vad är det här? —En gps.
Ställer ni in den mot varandra så kan ni se var den andra är.
Coolt!
(skriker)
Hej, Roger!
(tjejerna skriker) Va?
(dörr)
—Shit! —In under sängen!
Ta de här också.
Skynda dig.
—Välj vad du vill. —Jag kollar igenom.
—Hej. —Hej.
Ja, just det... Vill ni ha? Vi kanske kan dela.
—Det är lugnt. —Är ni inte hungriga?
—Vi gillar mer hemlagad mat. —Ja, som husmanskost.
Falukorv och sånt där.
—Men kan David sova här? —Javisst. Kul!
—Det är lite att tänka på nu, va? —Mycket ungar nu, vet du.
—Du, David. —Mm?
Var tror du pengarna kommer ifrån?
Jag vet inte.
—Vi gör väl inget olagligt? —Nej, det är klart vi inte gör.
Varför undrar du det?
Jag vet inte. Jag undrade bara.
Oroa dig inte så mycket. Har vi nånsin kunnat köpa nåt?
Fått nåt gratis? Nej, just precis. Vi är faktiskt värda det här.
Ja... Så här ligger alltså våra sedlar förvarade.
Plötsligt var flera av kassetterna tömda på mindre än tio minuter.
Kan nån ha tagit sig in utan att bli upptäckt?
Det är omöjligt. Dessutom är valven tv—övervakade dygnet runt.
—Så det är omöjligt. —Kan det vara ett insiderbrott?
Det kan inte uteslutas, men jag hörde att Swedbank har liknande problem—
—så det kan vara nåt mer organiserat.
—Varför bara ta hundralappar då? —Mm, det undrar vi också.
Vad fan är det frågan om?
Ursäkta. Vi verkar ha fått in ett virus i datorerna.
Tusentals kronor försvinner varje minut.
Ett antal banker har drabbats av oförklarliga förluster i ett dygn.
Polisen utreder om det rör sig om ett virus i systemen—
—eller om den mänskliga faktorn ligger bakom svinnet.
Jag har en grej du kan få kolla upp.
Det är inget märkvärdigt, men följ ett tips om PTT:s vd William Otto.
William Otto? Ingen där ute kan bröderna Otto lika bra som jag.
Det sägs att William Otto är inblandad i nån vrakplundring.
—Va? —Det låter inte så trovärdigt.
Enligt tipset kom han in till hamnen i går eskorterad av kustbevakningen.
De hade fått upp en väska full med pengar och ett lik.
Ett lik?
Vem då?
Ja, hallå? Nej, vi hittar inte ett skit.
Till fem?
Vänta, här är nåt.
Mats Nilsson.
Grabbar! Jag sticker iväg en sväng.
När jag kommer tillbaka vill jag att alla gravar är klara.
—Jag är trött på att arbeta. —Ja, det är inte klokt.
Vi krattar gravar när jag har fickorna fulla med pengar.
Vänta...
—Din snåla jävel, nu får du bjuda. —Nej.
Kom igen nu!
Hallå! Är det nån som vill tjäna tusen spänn?
—Tusen spänn? —Skojar han?
Jag känner mer och mer att arbete inte riktigt är min grej.
Den som jobbar snabbast tjänar tusen spänn extra!
Bättre kan ni, latmaskar!
Vad gör ni?
Farfar, vad håller du på med? Där ska du kratta, inte där.
Vi behöver aldrig jobba mer tack vare byxorna.
Vi kan ha tjänare som gör allt.
Gnäller de plockar vi fram mer pengar, så håller de käften.
Shit!
60 kronor till dig. — Och 60 till dig. Varsågod.
Får jag fråga er en sak? Var har ni fått byxorna ifrån?
Ni plockar fram hur mycket pengar som helst. Har ni snott dem?
—Alla är faktiskt inte tjuvar. —Lova att inte säga nåt till nån.
Okej. Ge mig 100 000 så håller jag tyst.
—100 000? —Det tar flera timmar att ta ut.
Möt mig bakom simhallen. Klockan sex.
Sa jag 200 000? Jag menade tre.
295...296...297...
...298...299...
...300 000.
Ååh.
Har ni pengarna?
Wow! Hur mycket är det?
300 000. Som du sa.
Hur har ni fått tag i så här mycket pengar? Är det verkligen byxorna?
Det spelar ingen roll. Du har fått dina pengar. Lämna oss ifred nu.
Snacka om iskall brud.
Banker rapporterar om oförklarliga förluster.
Polisen menar att det är för tidigt att dra slutsatser om ett samband.
Senast nåt liknande hände...
—En rapport från Östra nu. —Ta det med Sundin. Det händer igen.
Nej, jag hinner inte nu.
—Så kan man uttrycka det. —Ursäkta, det är kaos där uppe.
Jaha... Vad säger Säpo då?
Vi utesluter inte ett insiderbrott.
Omständigheterna gör att vi nu diskuterar—
—om det kan röra sig om nån form av finansiell terrorism.
—Gör verkligen några hundra tusen... —Det är inte summan.
Tänk oron det skapar.
Vad händer när människor plockar ut sina sparpengar?
Hela banksystemet skulle rasa. Ja, hela samhället skulle rasa.
Vi spårar alla försvunna sedlar, går igenom övervakningskameror—
—pratar med butikspersonal.
Om alla samarbetar hittar vi den som ligger bakom det.
Det var jag som ringde tidigare om den där vrakplundringen.
Torkel Nilsson. Journalist, ja.
Har ni fått fram nån identitet på kroppen än?
Jaha, okej. Nej, jag återkommer då. Tack.
Mats? Är du hungrig?
Ååh...!
(knackning)
Mats, är du sugen på pizza?
Jag tänkte kila ner och köpa ett par. Så kan vi kanske umgås lite.
—Du behöver inte. —Klart att jag vill umgås.
Jag är din pappa.
Det finns ju inget bättre än att vara med sin ende son.
—Du har aldrig brytt dig. —Det har jag väl visst.
Du glömde hämta mig på fritids.
Så jag fick gå till mammas jobb. Du glömde mina födelsedagar.
—Jag kom med tårta och presenter. —Två gånger, ja.
Jaså, var det inte fler?
Jag reste ju mycket.
Men nu är vi tillsammans och kan rå om varandra ordentligt.
Du, eh, det är mamma...
Hon berättade nog inte innan hon reste.
(siren) Var kom den ifrån?
Vad var det du ville säga?
Jo, eh, Susanne...
Hon vill att du ska bo här nu. Hos mig.
—Över sommaren? —Nej, längre.
Hon har hyrt ut lägenheten.
Jag fick adressen till ett ställe där hon magasinerat era saker.
—Vi kan hämta dina. —Du ljuger!
Nej. Hon sa att det varit tungt att vara ensam i alla år.
Hur kan jag bo med dig? Du kan inte ens laga vanlig middag!
—Vart ska du ta vägen? —Jag dör hellre än bor med dig!
Vi kan väl prata med varann? Mats?
Hej. Jag vill ladda mitt kontantkort med 100 kronor.
Vänta... Jag menar 500 kronor.
(telefon: uppringningston)
Du har kommit till Susanne. Jag kan inte svara—
—men lämna namn och nummer så försöker jag höra av mig.
Ha det bra.
(Mats snyftar)
—Hur är läget? —Stick!
—Vad är det som har hänt? —Det ska du skita i.
Ja, du...
Trösta är inte riktigt min grej, men här har du nån—
—som kan trösta.
Han heter Batman. Jag hittade honom i en container.
Nån jävla idiot hade slängt honom. Han hade dött om inte jag kommit.
Han låg där och gnydde.
Hoppa in och sätt dig.
Här finns hjärterum och stjärterum och allt vad fan det heter.
—Vad heter du då? —Mats.
Zeke heter jag. Du har inget mer jobb på kyrkogården?
Nej, ni har gjort allt som vi skulle göra.
Jaha, det var ju tråkigt.
Jag hade behövt en tusenlapp till. Det hade suttit jävligt fint.
—Jag kan köpa Batman av dig. —Honom säljer jag inte.
—Hur mycket vill du ha? —Hör du inte vad jag säger?
—Jag säljer honom inte. —Du får vad du vill.
5 000?
—5 000. —Var har du fått alla pengar ifrån?
—Vad är det här? Va? —Okej. 10 000 då?
Tänk på allt du kan köpa. Öl och vin — vad du vill.
Kan jag inte få hålla honom igen?
Klart du får hålla honom, men jag säljer honom inte.
Bra. Då säger vi så. Såld för 10 000.
Nej, vänta. Nej, fan, vänta! Jag vill ha tillbaka min hund!
(biltuta)
Fan, fan, fan! Hallå?
Hallå! Hallå?
(Zeke hostar)
(Batman gnyr)
Är du vaken?
Jag skulle precis lägga mig.
Pappa undrade om du hälsar på i helgen.
—Det var länge sen du var på besök. —Jag får väl se.
Jag tycker inte om att du är ensam så mycket.
Lexi undrar varför du aldrig kommer. Vad ska jag svara?
Säg som det är. Att jag hatar det där stället!
(suck)
Jag kan inte sluta tänka på det.
Tänk om han är död. Det är mitt fel.
—Han är inte död. —Hur vet du det?
Jag ringde sjukhuset. De ville inte säga nåt—
—men han var där och inte på bårhuset.
Ta dem. Jag har inte rört en spänn.
—Varför det? —För att jag inte är nån tjuv.
—Är det fler som vet? —Nej, det är bara du.
—Men var kommer de ifrån? —Det är bäst att du inte frågar.
Ju mindre du vet, desto bättre.
Har ni inte tänkt på att nån kanske saknar dem?
Hur fan kan de vara borta?
—Vi har gått igenom hela hamnen. —Har ni kollat pojken Mats Nilsson?
Sök överallt där unga kan hålla till och kom inte tillbaka utan byxorna.
(telefon)
—Hej. —Väckte jag dig?
Nej då, inte alls.
—Det här liket som de fick upp... —Jag väntar fortfarande på svar.
En av killarna här har fått svar. Det var Gustave Otto.
Han var inte så fräsch längre.
Gustave Otto? Han flyttade ju.
Tydligen inte. William Otto säger att de förlorade kontakten.
Han trodde att hans bror tog livet av sig ute till havs.
Därför har han sökt själv. Han dök på alla vrak han hittade.
Det är lite knäppt, men inget allvarligt brott.
Hur fan ser han ut?
Man kanske ska lämna in byxorna till polisen.
Är du inte klok? Ett par byxor med massa pengar i som aldrig tar slut?
Vad händer när de får reda på det? De beslagtar dig och byxorna.
De låser in dig och tvingar dig att plocka fram pengar tills du dör.
Han har rätt. Folk är så egoistiska och poliser är inget undantag.
Varför kom byxorna just till mig? Finns det en mening med alltihop?
(skrattar)
Varsågod.
(hund skäller)
Batman!
Hej, Batman. Vad gör du här? Hej!
Vad fan är det här? Driver ni med mig eller?
Nej, det är nån som vill säga förlåt.
Ja...jag, alltså. Förlåt.
Det är lugnt. Jag är van att bli sparkad på.
—Jag ligger jämt i vägen för folk. —Nu behöver du inte det på ett tag.
Rummet är ditt. Vi har betalat för en vecka.
En vecka?
Hur länge skulle jag vara här? En vecka?
Har ni ätit cornichoner? De är goda.
De här är goda också.
Jag som tyckte sjukhuskäket var gott.
Dukat bord. Det har jag inte haft på jag vet inte hur många år.
Hur blev du hemlös?
Det började med att jag blev sjukskriven.
Jag körde ju långtradare.
Jag körde nere i Frankrike, Italien och alla de där, va?
Jag har varit överallt. De blev oroliga.
Jag har hål i hjärtat, va? Det har jag haft sen födseln.
De blev oroliga och då fick jag sparken.
Så stack frugan. "Skål och hej" blev det sen.
—Hade du en fru? —Ja, en riktig pingla.
Vad härlig hon var. Stor!
Och vilka lökar! Bröstvårtor stora som bowlingkulor.
Där snurrade man omkring och gungade som en liten badanka.
Det var härligt. Jag fick en dotter.
Hon borde fan vara i er ålder. Vi har inte träffats på ett tag.
—Träffas ni aldrig? —Nej. Det har inte blivit så.
Vad heter hon?
—Törs man använda badkaret? —Självklart. Det är ju ditt.
Det ska jag säga. Jag glömmer aldrig det här, inte i hela mitt liv.
Jag lovar er. Det är helt jävla...
(de skrattar)
Rik och mäktig djup och stor
Jag vet vad vi ska ha byxorna till.
Vi skickar pengar till människor som har det svårt i hela världen.
Vi ser till att de får mat, skolor och medicin när de blir sjuka.
Här. Wateraid, Unicef. Skriv upp det.
—A World of Friends, Sverige. —Svalorna Latinamerika, Afghanistan.
—Barncancerfonden. Det är bra. —Åh, Rädda en panda!
SOS Barnbyar, Läkarmissionen och Läkare utan gränser.
—Röda korset. —Vänta.
—Hur mycket är vi uppe i? —914 500.
—Wow! Hur mycket ska vi skänka? —50 miljoner.
—50 miljoner? —Till att börja med.
Hur? Folk kommer ställa frågor.
Vi skickar pengarna anonymt till fonderna i vanliga kuvert.
Hundra 500—lappar i varje brev. Det blir 50 000 kronor varje gång.
Vad får jag om jag berättar var han bor?
(dörr)
Slå dig ner.
—Hur lyckades du med det här? —Nej, jag...slängde ihop nåt.
—Vad tycker du? —Gott.
—Lika bra som Susannes? —Han gör faktiskt ganska äcklig mat.
Du, Mats, eh...
Det du sa, att jag har varit en dålig pappa...
—Det sa jag ju inte. —Nej, men du menade det. Du har rätt.
Men jag vill att du ska veta...
...att jag alltid tänkte på dig.
Jag hade alltid med mig ett kort på dig.
På alla jobb, när jag reste runt i världen.
Jag drog fram det för kollegor och sa: "Kolla, det här är min son."
—Vad sur jag ser ut. —Tycker du? Nej, du är fin.
Jättefin.
Du kan få ett nytt kort fast du inte behöver det.
För att jag inte reser längre.
Nej. För att du har mig.
(nyhetsjingel)
Riksbanken meddelar att bankerna hålls stängda från och med måndag.
Orsaken är att allt större summor pengar på oförklarligt sätt—
—har försvunnit från bankerna de senaste dagarna.
Som i en serie ouppklarade fall med försvunna sedlar på 90—talet.
Det som förbryllade polisen då var att det var specifika belopp.
100— och 500—kronorssedlar, medan andra valörer var orörda.
Vi fortsätter nu till Bryssel...
Pappa, om du får se nånting som du inte tror på—
—som egentligen är helt omöjligt... Vad gör du då?
Vad menar du?
Att du inte ska bli helt galen och flippa ur.
Har du fått din lön från kyrkogården?
Bankerna. De försvunna sedlarna.
Jag tror att pengarna på nåt sätt hamnar i mina byxor.
Vad fan...
Jag vet inte hur det funkar, men...
Men...herregud.
Det är ju byxorna.
Visa mig igen.
Det är alltså så det hänger ihop.
Det var konstigt, men jag kunde inte sätta fingret på det.
Deras företag blev ett av de största på några månader.
Alla undrade var bröderna Otto fick sina pengar ifrån. Det var byxorna.
—Bröderna Otto? —Vapenföretaget PTT:s grundare.
Den ena är död och den an...
—Vet nån om att du har dem? —Nej, bara David och Livli.
—Livli? —Min kompis.
—Har ni använt pengarna? —Bara lite grann.
—Mest har vi skänkt till fonder. —Skänkt? Hur mycket då?
—50 miljoner ungefär. —50 miljoner?!
Fattar du vilka summor det här rör sig om? Va?
Vi vill skänka mer. Jag fick byxorna av en anledning.
Det här är mycket större än du tror.
Det är 50 miljoner kronor. Du kan hamna i fängelse för det.
Nej, du är ju bara ett barn, men...
Vi måste ta det försiktigt. Inga förhastade beslut.
—Vad ska jag göra då? —Jag vet inte.
Herregud... Jag vet inte.
(ljud)
(dörren bryts upp)
Aah!
Var är pojken? (Torkel blir slagen)
—Var är pojken?! —Spring, Mats!
(knackning)
Vad fan! Stanna!
Vad har hänt?
Pappa...de tog pappa.
(knackning)
—Hej. Kom in. —Tack.
Det är lugnt, jag är ensam hemma. Det är jag varje helg.
Jag sökte både på BDT och Otto och hittade företaget PTT.
Phoenix Target Technology.
—Vad är det? —En vapenindustri uppe i Värmland.
—Det måste vara de. —Då hör de väl av sig.
Det är knappast din pappa de är ute efter.
Vi kanske borde gå till polisen. Utan att nämna byxorna.
Jag tror att polisen kan vara ute efter oss också.
14.37. Stämmer det med tidpunkten för de identifierade sedlarna?
14.39.
Där! Zooma in där.
—Två pojkar? —Vi har bilder från olika kameror.
—Har vi nån identitet på pojkarna? —Nej, inte än.
Men vi samarbetar med finanspolisen och ekobrottsmyndigheten—
—så vi hoppas ha dem före måndag.
Annars slår bankerna igen. Tänk vilka följder det kan få.
Händelserna gör att investerare nu hotar att lämna landet.
På avdelningen för finansiell stabilitet menar man—
—att det kan påverka förtroendet för våra grannländer och för euron.
Riksbanken håller ett krismöte—
—med utländska säkerhetstjänster och den svenska regeringen.
Det är inte första gången vi ser det, så vissa indikationer pekar på—
—att det är ett föremål, ett hemligt vapen som hamnat i orätta händer.
Vi har order från högsta instans att stoppa utvecklingen—
—och konfiskera föremålet.
(dörr)
(steg)
Kaffe?
Nej?
Det är nåt bekant över dig. Har vi träffats tidigare?
Jag är journalist och jag gjorde ett reportage om dig och din bror.
Aha, ja. Ja, nu minns jag.
Ett fint litet reportage. Jag tror att jag har sparat det nånstans.
Jag vet en hel del om dig, William Otto.
Du och din bror köpte PTT för 500 miljoner kronor.
Året innan försvann pengar från olika bankvalv i landet.
—500 miljoner, för att vara exakt. —Ett märkligt sammanträffande.
Eller hur?
—Var kommer byxorna ifrån? —Ja, vem vet?
Jag tänkte att du kanske visste.
Kanske kommer de från Gud själv.
För Gustave hade det ingen betydelse.
Han pratade alltid om byxorna.
Jag tänkte att han var galen som trodde på sagor—
—men han tvivlade aldrig.
Han sökte efter dem i flera år.
Och till min förvåning kom han hem med dem en dag.
I början var det inga problem. Vi delade på allt.
Men, eh, sen började han krångla—
—så jag var tvungen att kontrollera honom.
Han flydde ut till havs.
Klantigt av honom. Han har aldrig kunnat manövrera en båt.
Om du bara visste vad jag har sökt efter byxorna.
Hade inte kustbevakningen kommit så hade allt gått som planerat.
Mina män försökte gömma byxorna i hamnen, men det var ett kaos.
När de skulle plocka upp byxorna så var de borta.
Until now.
(stönar)
Var är pojken?
Var är pojken, sa jag?
—Var gömmer han sig? —Jag vet inte.
Aah! Sluta!
(telefon)
—Hallå? —Mats...
Pappa? Var är du? Hur mår du?
Pappa?
Vi har saker som den andre vill ha.
Kom till hamnen halv sex. Pir nummer åtta.
Om du vill se din pappa igen så kontaktar du inte polisen.
Okej, gör er klara.
—Vad är det där för nåt? —Mitt hemliga vapen. Kom.
—Är det de? —Ja, det är klart att det är de.
Var är pappa? Varför är inte pappa där?
Är han inte i bilen då?
Tänk om de lurar mig.
—Vågar du inte? —Jag vet att jag måste.
Vänta lite.
Ja, vi är här nu.
(telefon) Skit också! Shit!
—De kommer hit. —Jag skjuter.
Ge mig pengar. Gör som jag säger nu.
Spåra mig med gps:en.
Här är jag! Jag är pojken med guldbyxorna!
—Var är pappa? —På ett säkert ställe.
—Vi måste gå till polisen ändå. —Det vet du att vi inte kan.
—Det var ju jag som skulle göra det. —Hur funkar den där gps:en?
Ååh!
Få hit den.
De är på väg norrut, ut ur stan.
Vad ska vi göra?
Fixa en bil och nån som kan köra den.
—Där är den. Jag har ingen nyckel. —Det är lugnt, håll utkik bara.
Okej, hoppa in!
De kör längs E45:an. Fortfarande norrut.
Jag tror de är på väg till Värmland.
Vi borde nog passa på att tanka.
—Behöver du vila? —Nej, jag har varit med förr.
—Jag tänkte på hjärtat. —Hjärtat hänger nog med ett tag till.
Du, eh...
Jag har tänkt ett tag sen sist vi snackade och...
På Emma, min dotter. Du frågade vad hon hette. Hon heter Emma.
Jag vet att jag har svikit henne...
Men jag hoppas ju att hon fattar när hon blir äldre.
Att hon förstår liksom.
Om det inte är för sent.
Men det är...det är lugnt.
För bensinen också? Då blir det 820 kronor, tack.
Det kom ett tips från en mack utanför Lilla Edet.
De ska upprätta polisspärrar längs hela den sträckan.
Vi ger oss ut.
Kan jag slå på radion? Det gör inget, va?
(musik)
De är snart vid norska gränsen.
(Trafikredaktionen)
Polisen spärrar av i Västergötland, Bohuslän och Dalsland—
—efter ett tips om de förluster som flera banker rapporterat om.
—Fint, Zeke. —Håll i er!
Håll i er!
Åh!
(de skrattar)
—Du kör som en riktig biltjuv. —Man tackar.
(sirener)
—Hur gick det? —Nej, de kommer tillbaka!
—Vad ska vi göra? —Hoppa ut och göm er! Stick!
Vi måste ta oss härifrån.
Vi går och ser om vi kan få lift.
—Vågar vi det? —Har du nån bättre plan?
Jag tycker vi stannar här ett tag.
(bil)
En bil! Det kommer en bil!
—Nej, Mats. Akta dig! —Behöver ni hjälp eller?
—Spring! —Polis! Stanna!
—Stanna! —Snälla.
Vi vill bara hjälpa dig. Lugn.
—Spring, Mats! —Hallå!
Aj! Åh...
Här. Göm dig.
De kommer.
Kom!
—De försvann ditåt. —Vi tar dem.
Sök av höger.
Hey! Stanna!
In här. Stanna där.
Undan!
Aah!
Där.
—Fan. —De kan inte vara långt borta.
Kolla här.
De måste ha smitit ut här.
—43—20, kom. —43—20 här.
—Vi tappade dem. De andra då? —De fick registreringsnumret.
Bilen tillhör Torkel Nilsson. Vi skickar adressen.
Kom.
—Hur är det? Du blöder ju. —Ingen fara — bara ett skrubbsår.
—Vad gör vi nu? —Vi kan inte gå till vägen.
Det är väl klart att vi inte kan.
Vi borde nog följa rälsen. Den verkar leda till rätt ställe.
Shit! Hur långt är det?
Några mil.
Men David verkar vara framme.
Vem fan är det? Det är inte rätt pojke.
—Vad menar du? —Byxorna. Det är inte de.
Var är han?
Vem då?
Torkel Nilssons adress säkrad. Klart slut.
Okej, vi går in.
(dörr)
Hör ni! Kom och kolla.
Okej. Nu tar vi honom.
Snart kommer min mamma och lillasyster hem.
De kommer alltid samma tid när de hälsat på pappa.
—Varför åker inte du med? —Jag gjorde det i början.
Men jag klarar inte det längre. Att se pappa i de fula kläderna.
Pappa hade alltid fina kläder förut.
—Vill du berätta vad som hände? —Det var inte bara min pappa.
De var fler och de andra tjänade mycket mer på det.
Men pappa fick ändå ta hela straffet.
Efteråt sa han att det var för att vi skulle få det bättre.
Men vi hade ju redan allt vi behövde.
Hur kunde han göra så mot mig, mamma och Lexi?
Folk gör vad som helst för pengar.
Lova mig att vi aldrig blir såna.
(tågtuta)
Kom!
Nej!
(David snyftar)
Så...
Bensin.
(tåget stannar)
Okej, vi är framme.
Det här funkar aldrig, Mats. Fattar du inte det?
Jo, det kommer att funka. Lita på mig.
Det eftersökta fordonet är åter identifierat. Riksväg 61.
Uppfattat. Vi kommer.
Det är jag som är Mats Nilsson.
Pojken med guldbyxorna. Hälsa William Otto att jag är här.
—Hur hittade du hit? —Jag följde gps:en.
Du är smartare än du ser ut. Var är byxorna?
Hon bränner upp dem om du inte gör som jag säger.
Släpp pappa och David. Ni får tio sekunder på er.
Ett. Två. Tre.
Fyra. Fem.
Sex. Sju.
Åtta. Nio.
—Okej, Mats! —Tio.
Du vinner. — Hämta dem!
—Först byxorna. —Aldrig! Släpp pappa och David nu.
—Sen får du byxorna. —I så fall får ni byta plats.
De får gå och du kommer hit och ger mig byxorna.
Nej, vänta. Har jag ditt ord på att du låter Mats gå sen?
Självklart. Jag håller alltid mitt ord.
Kom fram.
Skynda er mot stora vägen. Jag springer efter sen.
Lita på mig, pappa. Gör som jag säger nu.
Jag bränner dem hellre än ger dem till dig, men jag håller också ord.
Men det gör inte jag. — Lås in grabben och hämta de andra.
—Sluta! Ååh! Släpp mig! —Håll käften!
Hoppa in!
Efter dem!
Hoppa in! Skynda er!
—Jag har dem. —Bra. Bra, Mats!
Öka farten!
Snabbare, Zeke!
(skott) De är precis bakom!
Ner på golvet! Ner!
Kör, Zeke!
Aah!
Ut, allihop!
—Skynda er! Ut nu! —Zeke? Zeke!
—Zeke! —Mats, spring!
—Nej, Zeke! —Du måste!
Spring nu! Spring!
Kom! Kom!
—Torkel! —Jag kan inte.
—Jag tar henne! —Hjälp mig, Torkel.
Stanna här nu.
—Stanna! Jag släpper dem! —Nej!
Vänta.
Tänk efter.
Nej!
(skott)
Här, ta byxorna!
Du vågar inte skjuta, din fega lilla skit.
Nej.
Nej, Mats. Gör det inte.
Polis! Ligg ner! Ligg ner på marken!
Ner, ner!
Visa händerna! Ligg ner!
Polis! Släpp vapnet nu!
Lägg ner pistolen, Mats. Ta det lugnt.
Lägg ner pistolen. Hör du mig?
Ge mig byxorna.
Så. Får jag dem.
Gör bara som jag säger så kommer allt gå bra.
Jag ser till att de inte hamnar i orätta händer.
Många vill åt byxorna, men jag är polis. Du kan lita på mig.
Nej!
Så ja...
Jag är hos dig. Jag är här nu.
Hur känns det här?
—32—11, kom. —32—11 här, kom.
Vi har en allvarligt skadad man. Det är oklart om han klarar det.
Vi har samlats för att ta farväl av Erik Zeke Zetterkvist—
—och överlämna honom i Guds händer. Vi kommer hit med sorg och saknad.
Men också med tacksamhet över vem Zeke har fått vara för oss.
Zekes svaga och goda hjärta slog starkt för dem han brydde sig om.
Alldeles särskilt starkt slog det för hans dotter Emma—
—som han tyvärr förlorade kontakten med de sista åren.
Vi har våra egna minnen av Zeke. Vem han var och betydde för oss.
Nu är vi här för att ta farväl. Här får vi lämna det vi vill lämna.
Eller ta med oss det vi vill ta med. Då lever Zeke vidare hos er alla.
Kan ni vänta ett tag?
Här. Han heter Batman.
Jag tror att Zeke hade velat att du tog hand om honom.
Han är rätt bra på att trösta.
Den här Mats Nilsson, vad gör vi med honom?
Svensk ekonomi återhämtar sig.
Riksbanken låter reporäntan ligga kvar på en procent.
Anonyma donationer har överraskat välgörenhetsorganisationer—
—i Sverige och utlandet på sistone.
Stora kontantsummor har skickats i vanliga kuvert över hela världen.
Man rapporterar om mat och medicin till utsatta områden.
Man ska starta upp skolbyggen och vattenprojekt efter initiativet—
—som har fått allt fler svenskar att skänka pengar.
Enligt biståndsorganisationerna har intresset aldrig varit större.
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service 2014